När livet tvingar oss att göra nåt omöjligt...
...sker en explosion i kroppen.
Hormonerna rusar igenom oss,
- och gör oss starkare. - Vad fan?
Och snabbare.
Biologin överskuggar rädslan och gör det omöjliga möjligt.
Antingen är det en övning eller så brinner det.
Om det brinner, har det säkert nåt att göra
med den där killen. Övning, alltså.
Trots smällen? Allvarligt?
Okej, då. Det är han. Den där onda, förrymda våldtäktsmannen.
Varför?
Dörren är öppen.
En brand åsidosätter en låsning.
Jag måste hitta Stephanie.
Var försiktig.
Entrén är stängd.
Jag såg en explosion.
Jag har redan anmält det. Sjukhuset är låst.
- Såg ni? - Nåt exploderade.
- Entrén är stängd. - I den sydöstra
eller den södra delen, 4-5 våningar upp.
- Nära neonatalintensiven. - Och hjärtavdelningen. Vi måste in.
- Vi blir inte insläppta. - Släpp in dem. De behövs.
- Stället är låst. - Ja, på min order.
En brand överskuggar en våldtäktsman på fri fot.
Släpp in dem!
- En våldtäktsman? - Var har ni varit?
Brandlarm har utlösts på femte och sjätte våningen,
vid servicehissarna i öst.
Vi är oroliga för strukturella skador.
Alla ambulanser omdirigeras.
Patienter i omedelbar fara ska evakueras först.
Opåverkade avdelningar som akuten, radiologin, barnavdelningen får avvakta.
Vi måste prioritera.
Brandman Carroll tar er till de mest akuta avdelningarna.
Kvinnan med armen i luften är dr Kepner.
Hon ställer i ordning ett vårdområde...
- Ute, vid parkeringsplats ett. - Parkeringsplats ett.
Alla evakuerade patienter ska dit. Hon bestämmer.
Om patienterna kan gå, kan de klara sig själva.
Tack, dr Grey. Spela inte hjälte. Låt dem gå om de kan gå.
Bär övriga. Hissarna fungerar inte.
- Försök inte använda dem. - Arbeta snabbt och säkert.
Han är fortfarande fri, så vi bevakar alla utgångar
och fortsätter leta.
Det räckte ju inte med en sjukhuskris.
Låt mig slippa tala om för Catherine Avery att jag har bränt ner hennes sjukhus.
Edwards!
Stephanie!
Edwards!
Fortsätt ut. Stephanie?
Maggie! Ta den här till Kepner där ute.
- Okej. - Jag har messat dig. Är allt bra?
De försöker hejda spridningen, men det brinner vid operationssalarna.
- Jag hjälper till att evakuera. - Har du sett Nathan?
Nej, men tro inte att han har blivit en kolbit. Han mår säkert bra.
- Jag vill tala med honom. Hälsa honom det. - Okej.
- Det är sant. Jag lovar! - Larmet har gått. Du måste ha leg.
Min fru har min plånbok. Vårt barn ligger på observation.
- Snälla! - Vad är det?
Hjälp mig. Jag har letat överallt.
Jag har kollat kafét, presentbutiken och letat här ute...
Vad letar du efter?
Min dotter Erin. Hon är borta igen.
Hjälp!
Stephanie!
Hjälp!
- Erin! - Stephanie?
Var är du?
Gör inte så! Jag trodde att du var död.
Jag trodde att du var borta.
- Stephanie? - Ja? Erin, håll ut!
Håll ut!
- Jag gillar inte det här. - Oroa dig inte, Sondra.
Det är ingen fara. Du ska bara få lite frisk luft.
- Mr Pruitt är nere. Vem står på tur? - De här duktiga läkarna ska bära ner dig.
- Bära? - Ja, du får en personlig eskort.
- Fyra trappor ner. - Det går galant, jag lovar.
- Som Cleopatra. - Precis.
Skynda på! Det är fullt här.
- Jobba på. - Ja, sir!
Kom igen, sätt fart!
Larmcentralen ska omdirigera akutfallen. Behöver du hjälp här?
Absolut.
Har ni sett Edwards?
- Jag letar efter en flicka. - Har ingen sett Edwards?
- Jag har letat överallt. - Är hon borta?
Ja. Den där våldtäktsmannen är hennes patient. Hon är med honom.
- Vad? - Jag måste gå.
Har du meddelat polisen?
Bra idé. Gör det!
- Jag... - Tack!
- Alla måste hjälpa till. - Låt honom gå.
Dr Webber, vi har rutiner att följa.
- Han... - Jag letar efter en flicka.
Polisen letar också efter henne.
Låt polisen sköta det, då. Vi måste tänka på patienterna.
Hör på. Hon tycker om att gömma sig. Hon är brunhårig och heter Erin.
- Vi har inte sett henne. - Grey! Dr Webber...
Jag klarar mig, dr Minnick.
Meddelar du polisen att en läkare saknas?
Barnen sover, så det här borde gå lätt.
Ellis har varit lite dålig, så ta tempen på henne när hon vaknar.
Resan tar flera timmar, men sen kan du sms: a.
Du...
Du kanske borde äta nåt.
Vad tar flera timmar?
Det har inträffat en explosion på Grey Sloan.
Vad? Vad menar du?
Helikopterplattan är ur bruk.
Hur många har drabbats?
- Varför väckte du mig inte? - De har läget under kontroll.
- Jag är traumachef. Jag måste dit. - Nej, vi måste åka.
Det tar några timmar att köra till Madigans militärsjukhus.
Vi ska vara där när din syster landar.
Ja.
De föreslog att du skulle ta med bilder
- eller minnessaker. - Okej.
Precis. Hon kanske inte minns.
Vet du vad? Stanna här du, så åker jag
- och letar efter ett fotoalbum. - Nej. Jag vet var allt är.
Erin, var inte rädd! Håll ut!
Okej?
Okej.
En brandsläckare... Det är ett labb.
Det måste finnas en brandsläckare.
Är den där mannen borta?
Ja. Han är väldigt borta. Håll ner huvudet.
Håll dig så långt borta från elden som möjligt.
Det går inte. Mitt ben sitter fast.
Oroa dig inte. Jag kommer. Ingen panik.
Herregud! Okej...
Snälla, ta bort den!
Nej, den stoppar blödningen.
Det gör ont.
Jag vet det. Men jag kan inte flytta på den förrän...
...jag vet hur jag ska fixa ditt ben. Och det...
Hur fan ska jag göra det?
- Sluta! Du skräms. - Förlåt.
Okej.
Okej, du har tur, gumman, för jag råkar vara...
...den bästa kirurgen på sjukhuset.
Sånt här klarar jag av i sömnen.
Okej. Vi ska lösa det här.
Eller hur? Du och jag.
- Vi löser det. - Okej.
- Du och jag. - Jag vill att mamma ska komma.
Jag vet. Jag också.
Okej.
Herregud! Det är ingen fara. Jag ska ta hand om dig.
- Lägg dig ner. - Okej.
Lägg dig ner.
Försök slappna av.
Jag var ofta på sjukhus när jag var liten,
och då fick de...
Det går bra. Förlåt.
Det gjorde ofta sånt som gjorde ont. Jag hatade det.
Vet du vad jag gjorde då?
- Vadå? - Jag knöt nävarna.
Allt jag orkade.
Ibland grävde sig naglarna in i handflatorna.
Ibland gick det hål, men det hjälpte.
Ju mer jag tänkte på mina händer,
desto mindre tänkte jag på annat.
Och ibland skrek jag skallen av mig. Det gjorde läkarna galna,
men det kändes bättre.
- Okej. - Okej?
Då så, Erin.
Det här kommer att göra jätteont.
Därför vill jag att du knyter nävarna.
Knyt dem riktigt hårt.
- Okej. - Och om du vill skrika,
- så gör det. - Okej.
Okej. Då så.
Patienterna ska ordnas efter tillstånd och allvarsgrad.
Hjärtavdelningen behöver handventilatorer och akutvagnar.
Undersök alla som har andats in brandrök.
- Erin! Var... - Vad står på?
Vi vet inte. En brand, en explosion.
Det är inga barn här. Var är de från neonatalintensiven?
Branden är på södra sidan, ungefär fyra våningar upp.
Barnen mår säkert bra. Vad hände med Jos man?
- Du ringde aldrig. - Det var en bortkastad resa.
Jag letar efter en tjej. Hon är åtta.
Hon är supersmart och smiter från sina föräldrar.
- Håll utkik efter henne! - Okej.
Vad har vi?
Hjärtpatient. Bypass gjordes igår. Hon är stabil.
Hon behöver bara få sitt heparin.
Är allt bra?
Ja, visst. Jag gillar bara inte eld.
Det är faktiskt min värsta mardröm.
Du får föreställa dig att det är en stor grillfest.
Rök och brända hamburgare... Vet du vad?
Ta en liten paus. Det...
Nej, det går bra.
- Säkert? - Brända hamburgare var det.
Pierce! Kan du komma hit?
- Hej! - Hej!
Det låter bra.
De fina killarna behandlade mig som en drottning.
Det gläder mig. Vi ska göra en första bedömning
och koppla dig till en EKG-apparat.
Såg du Jackson där inne?
- Ja. - Gjorde du?
När larmet gick. Han stack efter Edwards,
som om han var brandsäker. Har han inte kommit ut?
- Nej, så klart. Det är så typiskt. - Vadå?
En gång sprang han in i en brinnande buss för att rädda ett barn.
Han är tydligen en sån som gör sånt.
- Han är säkert okej. - Det tror jag också.
Okej, vad bra. Nu ska jag bara lossa på den här...
...och se om det blöder mindre.
Titta! Mindre blod.
- Inget blod? - Nej. Duktig tjej.
Okej. Den här är tung. Du får dra dig ut.
Hitåt. Böj inte benet.
Hitåt. Fortsätt. Såja.
Nu ska vi få ut dig härifrån. Jag ska hjälpa dig upp.
Okej. Stöd inte på benet.
Luta dig mot mig. Bra. Vänta!
- Hur ska vi ta oss runt elden? - Det kan vi inte.
Vänta lite.
Okej.
Jag ska lyfta upp dig. Ta ett djupt andetag.
Så djupt det går, och håll andan. Ett, två, tre, hoppa!
Bra. Håll benet rakt. Duktigt.
Okej. Nu så.
Vi kan inte gå nedåt.
Vi går upp till taket.
Okej, kom. Lägg armen om mig
- och håll i dig hårt. - Okej.
Vi måste ta oss uppåt. Kom igen.
Ett steg i taget.
Okej. Ett steg i taget. Såja.
Steph!
Edwards! Stephanie!
Behöver du hjälp att gå, frun?
- Nej. - Är du nyopererad, frun?
Jag är ingen "fru". Jag heter Cheryl. En operation hade varit bättre.
Att bli uppskuren och rensad skulle vara bättre. Det är bara njursten.
Nej, det är för mycket rök här. Jag hjälper dig upp.
- Går det bra? - Nej! Jag kan faktiskt...
...gå själv...
- Det kan du säkert. - Det är bara njursten.
Hör ni inte brandlarmet? Det brinner en våning upp.
Jag var mitt i en lobektomi när larmet gick.
Jag kunde inte lämna patienten.
- Ge mig handskar. - Vad fan gör du?
Du har rätt. Du kan inte lämna patienten. Det går snabbare om vi hjälps åt.
Våningsplanet ska tömmas. Ni måste gå ut.
Jag har en lunga i handen.
- Vi arbetar så snabbt vi kan. - Hur lång tid behöver ni?
- Femton minuter. - Okej. Inte mer.
Ursäkta! Vi letar efter en flicka.
Hon är åtta år. Erin.
- Vi håller utkik. - Okej. Tack.
Bovie.
Okej. Ge henne morfindropp.
Det är ingen fara.
- Vi har letat efter dig. - Du skrämde slag på mig.
- Jag behöver syre. - Ja, det är klart.
Så går det när man inte lyssnar, utan inhalerar
- ett helt sjukhus fullt av rök. - Men vad...
- Ren idioti! - Jag försökte hjälpa henne.
Du är kirurg, inte brandman.
Jag försökte inte släcka elden,
- utan rädda Edwards. - Skrik inte!
- Hon är ditt barns mamma. - Men...
- Vad skulle jag ha sagt till Harriet? - Jag mår bra, April.
Andas.
Megan kallade mig Ior under kriget.
Hon sa att kriget gjorde mig vresig och allvarsam.
Kom igen! Du kan säga det.
- Vadå? - Att hon hade rätt.
Blir inte alla vresiga av krig?
Inte hon. Hon var... Hon var lycklig.
Hon var alltid glad och skämtade och skrattade.
Jag vet inte vad jag ska säga. Hur ska jag...
Jag vet inte vad jag ska säga.
Det kommer när du ser henne.
Då vet du vad du ska säga.
Hon var 15 km från min stationering.
Hon var där hela tiden.
Owen, din syster lever. Det känns overkligt just nu,
men det ändras när du ser henne.
- Vi är nästan framme. Går det bra? - Ja.
- Okej. - Okej.
Nästan framme. Okej, stanna där. Bra.
Nej.
- Vad är det? - Nej!
- Vad är det? - Kortet...
Nyckelkortet är borta!
Jag kommer inte ut utan det.
- Vi kan gå ner. - Mitt kort...
Vi kan ta oss igenom elden. Vi klarar det.
Är vi fast här?
Nej, vi är inte fast. Vi... Vi ska stanna här
och täcka oss med den här. Det ordnar sig, jag lovar. Kom!
Nej. Då drar vi täcket över huvudet.
Mamma säger att man inte ska göra så när man blir rädd.
Man ska tända lampan istället.
Ja, så brukar det vara. Men jag är läkare, och jag vet
att filten är vår bästa chans nu. Okej?
Okej.
Kom! Jag ska hjälpa dig. Luta dig mot mig.
Bra. Såja.
Okej.
Nej, då tar det läskiga dig.
Nej, då. Var inte rädd.
Jag motar undan det på andra sätt.
Är det mitt kort?
Det... Det är mitt kort!
Nej, Stephanie! Lämna mig inte!
- Ingen fara. - Gå inte!
Jag kommer snart. Täck över ansiktet nu.
Okej? Jag kommer snart.
Knyt nävarna. Bra.
Nej.
Nej, Stephanie. Gå inte!
Nej.
Kom tillbaka!
Nej! Kom tillbaka!
Stephanie! Snälla...
Stephanie!
Nu går vi.
Han opererade.
- Den våningen evakuerades för länge sen. - Jag var mitt i en thorakotomi.
Maggie, kan du ta över? Du behöver syrgas.
Inte förrän patienten är stabil.
Du har andats in mycket rök. Sätt den här över ansiktet.
Tack.
- Vänta! Kom! - Okej.
- Stanna här. Rör dig inte. - Okej.
Hjälp! Vi behöver hjälp.
Här uppe! Hjälp!
Stephanie.
Herregud! Erin, nej.
Nej.
Nej. Kom igen!
Stanna hos mig. Nej.
Stanna... Hjälp mig! Jag behöver hjälp.
Hjälp!
Sätt på dig masken igen.
Och nej, ingen har sett Edwards.
- Det betyder inte... - Chefen.
Vet du nåt om Edwards? Ingen har sett henne.
Minnick skulle meddela polisen.
Minnick! Vad sa polisen om Edwards?
- Herregud! Jag glömde det. - Glömde du det?
Jag hade patienter. Jag glömde.
Jag såg henne innan larmet gick. Hon hade en patient med en leverskada.
- Det är han. - Var såg du henne?
Det var en vanlig korridor, bara.
Var ligger radiologin? Det var i närheten. Jag visste inte vem han var.
Annars hade jag kunnat göra nåt.
- Åt vilket håll gick de? - Det är lättare om jag visar er.
- Jag kan följa med in. - Benjamin Warren!
Nej. Du är en civilperson.
- Branden är inte under kontroll. - Vi slösar bort tid.
- Ja. Hjälper det oss att hitta honom... - Branden kan flamma upp.
Ska vi ge en brottsling chansen att smita undan utan vidare?
- Rutiner i all ära. - Nej!
- Vi ska gripa en brottsling. - Kommer ni?
- Jag har komradion. - Fan också.
Ni hörde. Sätt fart.
- Häng med nu. - Okej.
Här inne var det.
Det var här jag såg henne. De...
De var på väg hitåt.
De måste ha gått in här.
Du...
Om hon var i närheten av explosionen, kan hon ha överlevt den?
Det beror på avståndet.
- Här, kapten. - Ja?
Vi har ett dödsoffer.
Det är en vuxen.
Får jag låna ficklampan?
Hjälp!
Snälla!
Nån måste hjälpa mig.
Stanna hos mig.
Nej. Edwards är inte så här lång.
Det är blod.
Det är blod här.
Edwards!
- Är du oskadd? - Ja.
Hon behöver dropp,
en andningsballong och en jävla bår.
Okej. Kom igen!
Tog ni en omväg?
- De var på taket. Tjejen fick stillestånd. - Hon behöver blod. Testa henne!
Ta henne till traumarum ett. Vi tar över.
- Kliv ner. - Nej.
Hon måste opereras direkt.
- Nej, våningen är stängd... - Hon klarar sig inte.
Hon måste behandlas här.
Du är skadad och...
Hon behöver blod och en defibrillator.
Jag har friterat en våldtäktsman och forcerat en vägg av eld.
Jag tänker inte låta henne dö nu. Okej? Jag räddade henne.
Jag räddade henne, dr Bailey.
Vi måste fortsätta hjälpa henne. Lämna mig i fred!
Dr Bailey...
Du hörde henne. Lämna henne i fred. Akutrummet är nu en operationssal.
Hon har sinusrytm. Trycket ligger på 70.
Benet är cyanotiskt.
Ska vi amputera?
Nej, vi måste rädda benet.
Den jäveln ska inte få ta hennes ben.
- Dr Bailey, snälla. - Vi måste transplantera hud.
Sätt en shunt, så ger vi benet en chans.
Hur mår hon?
Vi förbereder en transplantation för att rädda benet.
Du måste lägga dig ner.
- Du är skadad... - Inte än.
Du måste åtminstone få i dig vätska. Sitt kvar, så ordnar jag det.
- Fick du tag i den proximala delen? - Ja.
Ta den distala.
- Hur mår hon? - Blodtrycket är stabilt, syremättnad 97 %.
Hon är äntligen stabil.
Hon kommer att klara sig och få behålla benet.
Herregud.
Du räddade henne.
- Nu måste du rädda dig själv. - Herregud.
Ta hit en bår!
- Vi lägger henne i en säng. - Okej.
Adrenalinet släppte. Hon kände säkert smärtan.
Det är kroppens sätt att skydda sig själv.
- Har du huvudet? - Ja.
Nu fortsätter vi jobba.
- Hej! - Hej!
- Är allt okej? - Ja, jag tror det.
Säkert?
Förlåt om jag skrämde dig.
Det är ingen fara.
Det är bara det att du måste andas när jag
säger det jag måste säga, så...
...ta ett djupt andetag. Jag vill se att du kan det.
Vad menar du? Vad är det?
Ta ett djupt andetag.
Kommer du ihåg drömmen där de kommer tillbaka till oss?
Derek glömmer sina nycklar och Megan ska hämta...
Kaffe, ja. Vad är det med den?
De har hittat Megan. Hon lever.
Det är inte roligt.
De ringde Owen i morse.
Det är inte roligt.
MEDMÄNSKLIGHET OCH OMTANKE
Major Hunt, dr Shepherd.
Löjtnant Hill och överste Turner.
Vad bra att ni kunde komma.
Det är bara att fråga om ni behöver nåt.
- Tack. - Inga problem.
Följ med mig.
Det är svårt att veta vad man ska förvänta sig, så var förberedda.
Hon kanske inte vet vem du är...
Hon kan vara osäker på var hon är.
Hon kan må bra, eller så kan hon vara upprörd.
Hon kanske skriker.
Undvik allt som potentiellt kan trigga igång något.
Plötsliga rörelser och ljud. Allt sånt.
Varför tog det så lång tid att hitta dem?
Jag var upptagen med patienter, vilket är mitt jobb. Jag gjorde mitt jobb.
Visst. Enligt rutinerna ska...
Ursäkta. Om nån här följde rutinerna,
skulle Edwards må bra nu.
Ursäkta. Vad sa du?
Hon skulle träffa psykologen, men dr Webber tyckte
att hon kunde arbeta idag.
Om inte du hade ifrågasatt mig...
- Då... - Då hade en flicka dött.
Dr Minnick.
Jag tror inte att det finns nån plats för dig på mitt sjukhus.
Vänta, dr Bailey.
Det är chefskirurg Bailey. Jag tänker inte vänta.
Hon håller envist fast vid alla procedurer och rutiner.
Hon förstår inte när de måste åsidosättas för att rädda livet på ett barn.
Det gör jag. Jag har fått lära mig det. Och dr Edwards visste det,
för hon har också fått lära sig det.
Det här är ingen fabrik som tillverkar kirurgiska robotar.
Vi formar läkare.
Tänkande, kännande, mänskliga läkare.
Och de måste få lära sig rätt saker.
- Hej! Ska du inte gå hem? - Nej! Vi har en patient på väg.
Jag ville bara be om ursäkt för det som hände.
Jag borde inte ha blivit arg på Jackson.
Han betedde sig korkat och var nära att dö, så...
Ja, men han är pappa till ditt barn och jag gick för långt.
Jag blev bara arg, för vi pratade
- när larmet gick... - Maggie.
Vad?
Jackson... Han gillar dig.
Jag ser det på honom.
Han gillar dig. Han har känslor för dig.
Nej. Varför tror du...?
Det verkar vara ömsesidigt.
Du borde berätta det för honom.
Jag måste gå.
- Hej! Vilken lång natt. - Ja.
Vill du följa med hem och sova ut? Eller göra nåt annat först? Jag menar sex.
- Vill du gå och ha trött-sex? - Nej, jag måste packa ihop.
- Vadå? - Jag har precis fått sparken.
Men...
Jag är ledsen, men jag måste göra det här idag också.
Det ser bra ut.
Du kan få mer morfin. Du behöver inte ha så här ont.
Inte än.
BRÄNNSKADEAVDELNINGEN
- Hur mår du? - Jag har haft bättre dagar.
Du har svåra brännskador.
Men vi finns här. Vi ska hjälpa dig att bli återställd.
Men det kommer att ta ett tag innan du kan operera igen.
Ja, vad gäller det...
Jag har tillbringat hela livet på sjukhus.
Hela livet. Och jag behöver nog se allt
som finns utanför dess väggar.
Jag måste resa och...
...upptäcka och... vandra... och andas.
Okej.
Andas. Riktig luft. Djupt.
Jag vill ta in allt. Jag vill bort från monitorer, blod
och sterila rockar.
Bort från att rädda andras liv. Jag vill leva mitt eget.
Det är på tiden att jag lever mitt eget.
Du har förändrat mitt liv, dr Webber.
Det har du. Du har lärt mig hur...
Du har lärt mig att använda mitt förflutna och hitta min egen väg.
Tack. Jag tror att jag har hittat rätt.
- Vad innebär det? - Att jag säger upp mig.
Okej, DeLuca. Öka morfinet till maxdos.
- Nathan, är du okej? - Var fanns hon?
- Jag vet inte. - Vem hade henne? Är hon skadad?
Jag önskar att jag visste mer.
Vet vi säkert att det är hon? Har de bekräftat det?
Tydligen. Jag vet inte hur sånt funkar.
Var är hon nu, då?
De ska ta henne till Madigans militärsjukhus.
Owen och Amelia är på väg dit.
- Hälsa Pierce att jag var tvungen att gå. - Vänta. Är du okej?
Nån måste kontakta mina patienter. Det blir inga fler operationer idag.
Vi tar hand om det. Kan du köra? Ska jag köra dig?
- Är Megan vid liv? - Ja.
- Jag är ledsen. - Nej. Låt bli.
- Nej. - Låt bli. Be inte om ursäkt.
Om det hade varit Derek hade jag redan åkt.
- Okej. Jag kan köra. - Åk, då!
Ja, okej. Jag kan köra.
Ingen vaknar och tänker:
"Idag kommer min värld att explodera.
Allt kommer att förändras."
Ingen tror det, men ibland händer det.
Ibland vaknar vi och möter våra rädslor.
Vi håller dem i handen.
Vi står där och väntar och hoppas, och är beredda...
...på vad som helst.